EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
TIDIGARE
Om man vågar hålla huvudet över predikstolen
så kommer dekanen och slår ner det.
Jag konstruerar en urverksfigur,
som bär klänningen.
Vi kommer avtäcka henne på mr Dipples fest.
Du sa att dekanen vill sälja Pye Street.
Den marken är värd hundra gånger det värdet.
Om de städade upp i slummen.
Epidemin gör det åt dem.
- Känner du honom? - Nej.
Men jag kan visa dig var han kom ifrån.
FRANKENSTEINS ARV
Gud gråter för oss
här i Westminster.
Där den bleka ryttaren...
...vandrar.
Där djävulens svärd
attackerar oss.
Där hans nedriga
och elakartade epidemi
sipprar...
...in i själarna...
...på alla som vänder ryggen...
...mot himlen.
Ta det här till kyrkoherden i Saint Johns på Pye Street.
"Där djävulens svärd
attackerar oss.
Där hans nedriga
och elakartade epidemi sipprar in i själarna
på alla som vänder ryggen mot himlen.
För detta är djävulens verk.
Det som Gud förvisade.
Och det som Gud,
i sin sorg och hämndlystnad, släppte lös
- för att straffa vår korruption..." - Nog!
Jag har hört tillräckligt.
Du säger
att vi har oss själva att skylla
för alla dessa hemskheter som omger oss?
Du säger att Gud straffar oss
för inget mer än att leva våra liv?
Nej!
Denna sjukdom
är inte Guds verk. Det är inte djävulens verk.
Giftet här på Pye Street
är i själva vattnet.
Källan har medvetet förgiftats av människohänder!
Detta är inte Guds ord.
Detta är lögner,
yttrade i ett hus av lögner!
Nu får det vara nog!
Vad fick du reda på?
Ett skepp med timmer och is var väntat i hamnen för tre veckor sen.
Det anlände aldrig.
Det är i karantän som epidemiskepp.
Samma skepp som vår döda vän var på.
De tog hit epidemin med flit.
Var är besättningen?
På land för karantän.
Och var gick de i land?
Kom, jag visar dig.
Här sätter man inte män i karantän.
Här glömmer man dem.
De är där uppe.
"Herren är min herde.
Om jag ock vandrar i dödsskuggans dal,
fruktar jag intet ont."
Visa dig.
Dina ord idag kunde inte ignoreras.
Av dekanen?
Av Gud allsmäktig.
En man gör alltid ett av två ljud när han vet att det är över.
Vi har nederlagets gnyende.
Inte ens ett skrik, bara en snyftning i halsen,
som ett barn som förlorat sin mor.
Sen det andra ljudet,
som nån som vill upp ur en brunn,
men ju mer han...
...drar i repet,
desto snabbare släpper repet.
Ditt hjärta är starkt.
Skynda! Du, bakersta raden.
Bakersta raden! Okej?
Kom hit!
Åh, nej.
Åh, nej. Nej!
Var det mitt fel?
Mord!
- Tillkalla nattvakterna! - Där uppe.
- Var är han? - Han är på taket!
Där!
Ta honom!
Kom! Där!
Vad såg du, inspektörn?
Jag såg mördaren.
Jag såg hans ansikte.
Jag såg honom. Jag såg honom fly, kommissarien.
Mördaren vi letar efter är John Marlott.
Lyssna på mig.
Du säger inget till nån
förrän du har sagt det högt
- och tänkt på hur det låter... - Jag såg honom.
- Det är John Marlott. - Du är besatt
och jag tolererar det inte från min bästa man.
Gå hem nu, Joseph.
Du är tagen ur tjänst tills vidare.
Hallå?
Jag hörde nåt.
Förlåt, mr Dipple. Det är mitt fel. Jag bär skulden.
Mår du bra?
Jag blev skrämd i mörkret, sir. Det är allt.
God natt.
Jag vet att det är sent, men nåt konstigt hände precis.
Joe, vad är det?
Jag såg nåt ikväll som...
De tror att jag är galen.
Kom.
Sitt här.
Nu...
Berätta vad du såg.
Jag såg John Marlott.
- John Marlott? - Jag vet hur det låter.
Men Marlott lever och mördar igen.
Jag har...
Jag har ingen förklaring bortom mina ögon och öron.
Om du säger det, Joe. Jag tror dig.
Det är tre år sen Flora mördades
- och hela tiden har det varit... - Det har varit undertryckt inom dig, Joe.
Varje gång du säger hennes namn...
...lägger du det bakom dig, men du släpper det inte.
Jag svek henne, Queenie.
Jag svek henne.
- Det var mitt jobb att skydda henne. - Du svek ingen.
Det var en hemsk sak.
Men du kunde inte stoppa det, ingen kunde det.
Den här gången kan jag det.
- Denna gång kan jag stoppa honom. - Bra.
Då befriar du dig själv.
Du har tagit på dig skulden alltför länge, Joseph Nightingale.
Du sa att nåt hände ikväll?
Det var inget.
Bara vinden i mörkret och...
...min dumma fantasi.
Tänk inte mer på det.
God morgon.
Tack.
Jag vill be er om en tjänst.
Ja?
Jag har blivit inbjuden till en stor fest ikväll.
Inbjudan är för två
och jag hoppades att ni kunde gå med mig.
Jag passar inte in i såna kretsar.
Inte jag heller, mr Martins.
Jag känner mig överväldigad när jag tänker på det.
Ni kanske är den ende som kan förstå min nervositet.
Om ni inte har passande kläder så ordnar jag det.
Ni gör det svårt för mig att avböja.
Då står jag i skuld till er?
FREDERICK DIPPLE ANHÅLLER OM SÄLLSKAP FRÅN MRS ROSE MED GÄST
Sir Robert.
Min kära dekan.
- Mr Renquist. - Inrikesministern.
Det är oturligt att dessa sorgliga mord
hindrar oss i våra parallella strävanden.
Det är pressens fel, som underblåser skräcken hos allmänheten.
Sanningen är att vi är nära att gripa den skyldige.
Ytterligare ett mord skedde på Pye Street igår kväll.
Stämmer inte det?
Som jag sa, ni kan försäkra er om att ett gripande är förestående.
Deo volente.
Vi ska sova tryggare i våra sängar.
Deo volente.
Mina vänner, jag tror att för att kunna greppa framtiden
måste man vara lyhörd för både den historiska verkligheten
och möjligheterna
för vad som kan komma.
Med detta i åtanke ber jag er att ha ett öppet sinne gällande
vad ni kommer att se här ikväll.
Ibland i livet...
...möter man människor som förstår
att skönhet inte ligger i betraktarens öga,
utan nånstans djupare.
Bortom de ljumna, konventionella antagandena.
Hittade på en plats som överträffar förväntningar
och får en att tappa andan.
Ursäkta, sir. Är ni vilse?
Vad gör ni här inne?
Det här är mr Dipples privata rum.
Jag misstog mig.
Trots denna ljusa framtid
är vår stad fortfarande
genomsyrad och härjad av fattigdom
och epidemi. Och vi
som sover tryggt om natten har en plikt mot dem som inte gör det.
Så ikväll
har jag till förmån
att bjuda in er till att delta i en extraordinär möjlighet.
Att med mig, tack vare generositeten
hos dekanen i Westminster,
köpa en areal mark
som omfattar det förfallna Pye Street
och omgivande gator,
för att investera i ett enastående program
som kommer att förvandla "Djävulens land"
och återlämna det till Londonborna...
...upprensat.
Tack.
Ni har ett ädelt mål, mr Dipple.
Men det undgår mig inte att ni talar om ägor som inte bara tillhör kyrkan,
utan även kronan.
Kungen har satt sitt sigill och gett sitt samtycke.
Har han?
Dessa mord har ifrågasatt
er förmåga att åstadkomma många olika
sociala reformer.
Han känner att mr Dipples ambitioner är
av en mer uppnåelig karaktär.
Det handlar om kungens förtroende.
Inget annat.
Jag har nyheter som du kan trycka.
Mr Marlott.
Finns det nåt hörn av London där du inte ämnar dyka upp?
Dipple och dekanen i Westminster
konspirerar för att städa upp Pye Street innan marken säljs.
Vattenförsörjningen
har avsiktligen förgiftats, och båda vet om det.
Jag tror att kyrkan har försett mig med falsk information.
Om så är fallet,
tror du att lord Hervey fortfarande är inblandad?
Jag vet inte.
Mr Marlott.
Mr Marlott, jag känner att vi kan hjälpa varann.
Ursäkta.
Mrs Rose. Snälla, låt mig följa er hem.
Ni går väl inte nu, hoppas jag?
Nej, självklart inte.
Frederick Dipple.
Jack Martins.
Ja.
Mrs Rose, jag måste tala med nån, men väntar ni?
Jag har nåt jag vill diskutera med er.
Självklart.
Mr Martins.
Snälla, mrs Rose.
- Vad är så brådskande? - Vi måste gå.
Mr Dipples eftersträvan
har brottsliga avsikter.
Mr Dipple har säkert bara goda avsikter.
Jag brukar inte välja mellan vänner, men...
...jag vill inte gå än.
Ursäkta mig.
Han behöver raffineras.
En krage, kanske.
Mrs Rose?
Förlåt, jag visste inte att han skulle framkalla såna känslor.
När min man dog
blev jag ensam med vår treåriga son.
Och när Sam var sju år
dog han också.
Men livet är fullt av sånt.
Min sorg är inte speciell.
Er sorg definierar er inte.
Jag ser er styrka.
Ni är inte nån som gömmer undan det,
och låter det ruttna och förgifta er.
Ni har fel.
Jag är helt förgiftad.
Jag förstår.
Hela mitt liv...
...har jag varit omringad av döden.
Jag har sett mer än alla andra levande.
Men att känna till sin sorg...
...är att ha makten över den.
Jag lever med min sorg varje dag.
Ja, men ni anser er sorg vara en svaghet.
Jag måste gå.
Jag kan inte se på dig längre.
Det är inte rätt mot henne.
Esther, jag kan inte vakna imorgon
och veta att du aldrig återvänder till detta hus.
Jag kommer återvända.
Titta vem som är vaken.
Hittade du det du sökte, soldat?
Jag hade fel om Daniel Hervey.
Om allt.
Så där, min stiliga pojke.
Aldrig rutinarbete när det är över så snabbt, visst?
Jag såg honom i Dublin.
Irlands längsta man.
Köpte du honom?
Jag räddade honom.
Men inte innan de jävlarna skar ut hans tunga.
Har du barn?
En dotter.
Jag har en dotter.
Vill du träffa henne?
Där är mitt glädjeämne.
Gud ville ta henne, men jag tillät det inte.
Så jag räddade henne.
Hon verkar så levande.
Hon är levande.
Jag pratar med henne varje kväll.
Hur gammal är din dotter?
Hon var tre månader.
Var?
Hon dog.
Men hon verkar så levande för dig.
Jag kan inte hjälpa det, mr Marlott.
De oönskade,
missfostren...
Jag vill rädda dem alla.
Varför?
För att ingen annan gör det.
God morgon, inspektörn.
Jag tänkte att du behövde nåt hälsosamt till frukost.
Jag kan inte äta stekta ägg, Queenie.
Jag sa inte att du får dem stekta.
Vad skrämde dig häromkvällen?
Det var bara ljud i mörkret.
Det finns ett rum där han förvarar alla sina apparater.
Och det fanns en konstig bok
och en dörr som inte kan låsas upp.
Det skrämde mig bara.
Rädd i mörkret,
som du var varje kväll på barnhemmet.
Nej, det här var annorlunda.
Igår på festen såg jag en udda man,
och det verkade som att han bara dök upp precis vid dörren.
Som att han försökte ta sig in.
Var han inte en gäst?
- Var är min andra stövel? - Nej.
Han var ingen gäst.
Han verkade förlorad.
Och han såg inte hälsosam ut,
som att han aldrig sett solen.
Lite som du, faktiskt.
Va?
Du. Du kan behöva lite frisk luft.
Det är inte bra att sitta instängd här.
Tja.
Det är inte bra för dig heller.
Titta på oss, Joe.
Två sidor av samma mynt.
Så. Drick ditt ägg.
Okej, pojkar. Det här är besten vi är ute efter.
Westbrook, du är ansvarig för jakten.
Alla män på gatan.
Följ mig!
Du är den sista jag vill se här idag.
- Jag vill återgå till min tjänst. - Inte en chans. Gå hem.
Vad händer?
De anhåller jätten från showen för morden.
Han befinner sig en kilometer från Pye Street.
De säger att signalementet stämmer.
Det stämmer inte, Bircher, det är inte han.
Det är John Marlott.
Det verkade som att han bara dök upp precis vid dörren.
Han verkade förlorad.
En förlorad själ.
Vad är det? Är du rädd för din egen skugga?
Du är Daniel Hervey.
Vem är du?
Marlott hade rätt om dig.
Marlott?
Du dödade Flora.
Dödade du Flora?
Gjorde du det?
Okej, pojkar.
Ta hit honom.
Han är bara ett barn!
Lämna honom ifred!
Thomas!
Han är oskyldig
och det vet du!
Förlåt.
Förlåt så mycket.
Frid. Vila i frid.
Det var du.
Om det ger dig frid, ja,
jag dödade henne.
Marlott.
Joseph.
Vad ser du?
Berätta vad du ser.
Förlåt mig.
Jag kan inte höra dig.
Jag hör inte vad du säger.
Joseph.
Förlåt mig.
Var är du, Joseph?
Var är du?
Han lever.
NÄSTA AVSNITT
Vi har fått information
om en av våra inspektörers död.
Lord Hervey lever och är tillbaka i London.
Säger namnet Daniel Hervey dig nåt?
Om jag berättar det
är jag en död man.
Vi har fått information, sir.
Vi vill ställa några frågor.
- Åker du iväg? - Följ med mig.
- Som vad? - Som min fru.
Bara Hervey är sjuk nog att komma på det.
Bara han skulle ta hjärtan.
Det här är ert val.
- Att dö? - Att återförenas med ert barn.
Undertexter: Anna Hiebsch